A színész a június 8-ai tüntetésen fog beszélni a Tisza Párt kultúrpolitikai víziójáról, és azt mondja, a művészeti életben is békét kell teremteni, ehhez szeretne hozzájárulni. A Magyar Narancs kérdezte.
![](https://i0.wp.com/wp.szinhaz.online/wp-content/uploads/2024/05/55180223_0f252832dfa3d0e96d90c6a933d09c96_wm.jpeg?resize=727%2C485&ssl=1)
A kérdésre, mikor döntött úgy, hogy nem lesz jó fiú, elmondta: „Egymás után jöttek a szabadságjogok visszametszései, a területfoglalások, és egyre több társadalmi, valamint szociális csoport került célkeresztbe. Ezt már nem bírtam szó nélkül. Talán a legszűkebb szakmai családom, a Katona József Színház gyalázásával indult meg bennem ez a folyamat, amikor a Gothár-ügy kapcsán „zaklatószínháznak” bélyegezték az egész intézményt.”
Úgy fogalmazott: kulturális igazságtétel kell, és a kultúrában is generációváltásra van szükség. „A művészeti életben is békét kell teremteni, és azt remélem, hogy ehhez én hozzá tudok járulni” – tette hozzá.
„Valakinek kockáztatnia kell, én azért is pörögtem fel, mert másokat is szeretnék magammal rántani a saját térfelemről” – nyilatkozta Nagy Ervin.
Azt is hozzátette: „Mondok valamit, amiből lehet érezni az ambícióimat: Szente Vajknak például szerintem színházat kell kapnia! Szente Vajk fiatal, sokat dolgozó, agilis, a zenés műfajhoz nagyon értő ember, aki sikereket rendez. Azt hittem, felmegy a csillaga, még Puskás-musicalt is rendezett, de az öregek tanácsa mindig kitolja a pálya szélére. Másként gondolkodunk a világról, de azt kétség nélkül elismerem, hogy ehhez a műfajhoz nagyon ért.
A kulturális generációváltásnak 10-15 éve meg kellett volna történnie. Olyan emberek vártak sokáig, mint Schilling Árpád, Bodó Viktor vagy Szőcs Artur, és soha nem kerültek olyan helyzetbe, hogy reformokat hajthassanak végre” – szögezte le Nagy Ervin.
„Ha így, az előadásokon keresztül nem megy, akkor be kell szállni az igazi ringbe. (…) Nekem lehet, hogy rámegy a karrierem, de legalább a gyerekemnek el fogom tudni mondani, hogy az apja nem volt beszari” – fejtette ki Nagy Ervin.
A kérdésre, mondhatjuk-e, hogy Andy Vajna alatt volt a magyar film aranykora, úgy vélekedett:
„(…) Mundruczó Kornéltól kezdve Petrányi Viktórián és Reisz Gáboron keresztül Hajdu Szabolcsig egy komplett generáció öregszik meg, mialatt a tündöklő középszer egymásnak osztja a pénzt. Vajna halálával keletkezett egy űr, még az Inkubátor Programot is elvették, miközben tágra nyílt szemekkel figyelhetjük az arrogáns inkompetencia virágzását úgy, hogy mi fizetjük.”