Szente Vajk: „Boldog lennék, ha sokan hallották volna Philipet Petőfiről beszélni”
2023. február 11., szombat 10:21
Az egy égető kérdés, hogy lehet-e hiteles történelmi filmet készíteni – mondja Szente Vajk, a készülő Most vagy soha! című film társ-forgatókönyvírója és kreatív producere. Sokak szerint legalább 2:0-ra elveszítettük a huszadik századot, és az ezzel való szembenézés az előadóművészet táptalaja lett, ő úgy látja: ezen változtatni kell, mert igenis vannak győzteseink és hőseink, akik példát mutatnak, és akikre büszkék lehetünk. A filmet már előre kritizálóktól azt kéri, inkább kíváncsiak legyenek, mint ítélkezők, egyúttal kifejti: nem szerencsés minden idők legdrágább magyar moziját Rákay Philipre redukálni.
![](https://i0.wp.com/wp.szinhaz.online/wp-content/uploads/2023/02/Szente_Vajk.jpg?resize=768%2C432&ssl=1)
Szente Vajk, aki a Most vagy soha! Petőfi-film forgatókönyvírója, kreatív producere, ugyanakkor színész és rendezőként is egyre többet dolgozik, a 24.hu interjújában többek közt arról beszélt, milyen előítéletekkel találkozik a munkája kapcsán: „Előfeltételezés, hogyha sokan megnézik az előadásaimat, az nem komoly művészet. Ha nevettetek, az csak valami olcsó lehet. Ha zenéset csinálok, az csak valami egyszerű lehet. Mégis mi könnyű benne? Műfajokat egy színházi nyelvre tenni? Három percbe sűríteni azt a fejezetet, amikor Baradlay Ödön megkapja egy egész vármegyeháza vezetését?”
A Puskás, a musical kapcsán, amelynek Galambos Attila és Juhász Levente mellett ő is a szerzője, úgy nyilatkozott: „Amikor az ősemberek a barlang falára rajzolták, ahogy elejtik a mamutot, akkor magukat, saját nagyságukat és hőstetteiket örökítették meg. Mi is ezt tesszük. Puskás Ferenc a földkerekség valaha élt tíz legjobb futballistájának egyike, ez egészen biztos. Az Egyesült Államokban készülne musical arról az emberről, aki a földkerekség tíz legjobb labdarúgója között van? Vélhetően igen. Ráadásul Puskás Ferenc labdarúgó-pályafutása a bemutató idején már hatvan éve véget ért. A megítélése bőven a rendszerváltás után érkezett el oda, ahol őt kezelnünk kell. Harminc év kellett ahhoz, hogy valaki művészi értelemben érdemben elkezdjen foglalkozni vele. Amúgy is, amióta az eszemet tudom, rajongok a fociért.”
Schilling Árpád rendező azt írta közösségi oldalán: „Philip soha életében nem forgatott filmet, sőt egyáltalán nem hozott létre semmiféle művészeti produktumot, most mégis annyi pénze lett hirtelen vágyai kielégítésére, amennyit még soha egyetlen magyar filmes sem kapott az elmúlt 100 évben. (Így van, se Fábri, se Szabó, se Sára, se Jancsó.) Ebből a pénzből legalább 10, normál költségvetésű magyar film készülhetne el. Tíz magyar rendező, író, operatőr, látványtervező, vágó (alkotói csapat) sokszínű munkája helyett készül el ez az egyetlen gigafilm, amely majd pontosan ott végzi, ahol a hasonló indíttatású elődei – a Hídember vagy a Sorstalanság – a kultúrtörténet nagy süllyesztőjében.”
Erre reflektálva Szente Vajk úgy fogalmazott: „Ez két kérdés: az egyik, hogy megérdemli-e Petőfi Sándor és a márciusi ifjak azt, hogy egy jó minőségű film készüljön a történetükből? A válasz igen. A másik, hogy az alkotók megérdemlik-e a pénzt erre? Petőfi Sándorról mindenképp kell filmet csinálni. Az is tény, hogy végigjártuk a filmintézet különböző létráit a forgatókönyv fejlesztésével, pályázással, kutatómunkával. És az sem elhanyagolható, hány ember írja, készíti és játssza a film szerepeit vagy építi fel a díszleteit. Több száz ember munkájáról beszélünk.”
A felvetésre, miszerint sokak szerint inkább a politikai elköteleződésnek járt ez a hatalmas összeg, Szente Vajk úgy reflektált: „A kérdést úgy is fel lehet tenni, hogy egyetlen ember pártpolitikai álláspontja fogalmazódik-e meg ebben a filmben vagy sem? A válasz egyértelmű nem. (…) Remélem, vagyunk olyan szabad gondolkodók, hogy tudjuk: egy ilyen film elkészítése nagyon sok ember szakmai és művészeti tudásából áll össze. És Philipé is benne van. Az ő tárgyi tudása a korszakról messze kivételes és kiemelkedő. Boldog lennék, ha sokan bent ültek volna az egyeztetéseken, és hallották volna Petőfiről és a korról beszélni. Attól pedig, hogy körvonalazottak az aktuálpolitikai nézőpontjai és gondolatai a jelenkorról, azokat egy másfajta művészeti produktumba biztosan nem fogja beleszuszakolni. Száz évvel ezelőtti íróknak is voltak politikai gondolatai, miközben írtak olyan műveket, amelyekben ezek a gondolataik egyáltalán nem szerepeltek” – fejtette ki Szente Vajk, aki szerint nem túl szerencsés az egész filmet a mű egyetlen készítőjére redukálni, miközben sok száz ember munkája van benne és egyikükről sem tudja, milyen a politikai beállítottsága.